Gyvenimo knyga
MUZIEJUS
Paskutinė šios dienos ekskursija.
Įdomu, kodėl jų niekas nenorėjo.
GIDAS
Į dešimtuką.
Labas, super senas žmogau!
Muziejus? Ir vėl?
Nekenčiu.
- O, varge. - Tiek to, Tomai.
Aš juos paimsiu.
Tikrai?
Čia tie, kuriuos paliko po pamokų.
Nesijaudink. Aš su jais susitvarkysiu.
Eik, tau pertrauka.
Ačiū.
Paskui mane, vaikai.
Ei, ponia! Durys į muziejų ten.
Taip, bet jūs ne tokie kaip visi vaikai.
O, ne, ne, ne.
Turite pamatyti kai ką ypatinga.
Prašom pro šias duris.
Jums vaidenasi, ponia.
Tikrai?
O gal jūs kažko nematote?
Eime.
Šiandien lapkričio 2 diena.
Ar kas žino, kuo ji svarbi?
Taco antradienis!
Ne.
"Helovino saldainių persivalgymo" diena?
- Ne. Šiandien Mirusiųjų diena. - Pala.
Ar tai kokia nacionalinė zombių diena?
Ten eiti negalima!
Užtrauksit mums visiems bėdos. Senovės muziejaus
administracijos taisyklės.
Na, tave gal ir praleisiu,
brangioji.
Vaikai, jūsų dėmesiui - šlovingas
Meksikos grožis!
Oho!
Ši vieta tiesiog loco.
Kiek daug kaukolių!
Čia bent jau nenuobodu.
Oho!
Kokia čia knyga?
Tai Gyvenimo knyga.
Pasaulį sudaro istorijos.
Ir visos istorijos yra čia.
Šioje knygoje daug tiesų.
Kai kurios jų iš tiesų yra tikros.
"Sinko de Majo mūšis"?
Majo, majonezas, skanu.
O kai kurios - ne itin.
Čiupakabros, legendiniai gyvulių kraujasiurbiai?
Man tokio reikia.
Nors kai kuriomis istorijomis ir būtų galima abejoti,
tačiau vienas faktas lieka faktu.
Meksika - visatos centras.
Seniai seniai, Meksikos centre
buvo toks keistas miesteliukas San Anchelis.
Čiuros! Čiuros!
Čiuros su cukraus pudra!
San Anchelis buvo visatos centras, todėl savaime suprantama,
tiesiai po juo plytėjo
Šviesaus Atminimo šalis.
Spalvinga ir stebuklinga šalis, kurioje gyvena tie,
kuriuos šviesiai prisimena jų artimieji.
O žemiau -
Pamirštųjų šalis.
Čia liūdesyje ir vienumoje gyvena tos vargšės sielos,
kurių niekas nebeprisimena.
Bet prieš man pradedant pasakoti istoriją,
privalote susipažinti su dviem šių realybių valdovais.
Kas tai?
Čia Kotryna.
Ji iš saldžios karamelės.
Kokia ji graži.
Išties.
Ji myli visą žmoniją
ir tiki, kad visų žmonių širdys tyros ir sąžiningos.
O čia Ksibalba.
Šis žavus nenaudėlis mano, kad žmonės nėra tyri, kaip ir jis.
Jis klaikus.
Jis iš deguto ir viso ko šlykščiausio.
Jis toks
gražus.
O kas tas barzdyla?
Žvakininkas. Jis rūpinasi pusiausvyra.
Jis iš vaško, o jo barzda pilna debesų.
Debesų?
Aš jums kai ką parodysiu.
Šios medinės figūrėlės reiškia
gyvus žmones iš mūsų istorijos.
Taigi, mūsų pasakojimas prasideda
tą dieną, kurią meksikiečiai vadino
Mirusiųjų diena.
Nesitraukti.
Nepasiduoti!
Šią šventinę ir magišką dieną
šeimos suneša maisto ir kitų aukų
prie savo mirusių artimųjų kapų.
Panašu lyg vienu metu švęstų šimtus gimtadienių.
O, taip.
Būtent tą Mirusiųjų dieną, apie kurią kalbame,
po ilgų šimtmečių draudimo
Ksibalba neištvėrė.
Išties, brangioji,
tu neįsivaizduoji, kokia šalta ir bjauri tapo Pamirštųjų šalis.
Kaip ir tavo širdis, Ksibalba.
Kaip ir tavo širdis.
Kodėl turiu valdyti dykynę,
kai tu mėgaujiesi nesibaigiančia švente Šviesaus Atminimo šalyje?
Tai nesąžininga.
Ksibalba!
Kas? Jam atėjo metas.
Daugmaž.
Ne šiandien, mano meile.
Prašau tavęs apsikeisti šalimis.
Maldauju tavęs!
Tu toks mielas, kai maldauji.
Aš rimtai. Man ten nepatinka.
Ei! Atsidūrei ten, nes apgaudinėjai!
Pats nusitiesei šį kelią tomis lažybomis.
Tu nesi tas vyras, kurį pamilau
prieš šimtmečius.
Nesigręžiokime į praeitį, mi amor.
Aš tiesiog pagalvojau...
O kas, jei dar sykį susilažintume?
Tikiesi numalšinti mano pykčio ugnį dar vienomis lažybomis?
Apie ką būtent kalbi?
Štai šio vakaro meniu.
Pažvelk, mano meile. Klasikinė mirtingųjų dilema.
Du berniukai. Patys geriausi draugai.
Įsimylėję vieną mergaitę.
Nieko nebijokite, senjorita, jūsų didvyris čia!
Tikrai?
Kaip drįsti nutraukti guitarrista?
Mergaitė mano.
Niekada!
Ji mano.
Aš nepriklausau
niekam.
Štai mūsų lažybos. Kuris berniukas ją ves?
Puiku.
Išsirinksime sau po berniuką nugalėtoją.
Eime palinkėti jiems sėkmės.
Marija, argi tau ne namų areštas?
Mano tėvas pasikarščiavo.
Iš kur galėjau žinoti, kad vištos nemėgsta maudytis?
Nesijaudink. Jis žino, kad tave šįvakar globoja tikras vyras.
Iki jo tau dar toli.
Bet aš su ūsais.
Taip, kaip ir tavo močiutė.
Marija!
Manolo!
Eikš, mijo.
Tavo mama tavimi didžiuotųsi.
KARMEN SANČES MYLIMA MOTINA
Manai, ji sugrįš šįvakar?
Karmen yra čia.
Bet tai pajusti gali iš
šilto jausmo, kurį jauti, kai esi su savo mylimais žmonėmis.
Visos šios šeimos neteko artimųjų.
Bet kol mes juos prisimename,
galime pajusti jų buvimą šalia
vieną naktį metuose.
Maniau, kad išvysiu ją nors kartą.
Ji visada kvepėjo gėlėmis.
Pamenu jos dainavimą.
Ji buvo tikrai gera moteris.
Labai jos ilgiuosi.
Nurimk ir pajusi.
Tavo mama čia, kartu su visais savo protėviais.
Kol mes prisimename juos, jie su mumis.
Tą pačią akimirką, kai juos pamiršime, jie išeis.
Aš juos jaučiu.
Gerieji žmonės,
galite duoti kąsnelį duonos?
Aš labai alkana.
Neabejoju, mama tikrai pasidalytų.
Tiesa, tėti?
Ačiū, brangusis.
Mainais palaiminsiu tave.
Tebūnie tavo širdis visuomet tyra ir drąsi.
Ką reikia pasakyti, Manolo?
Ačiū, senjora. Ačiū.
Ak, Manolo.
Nuolat viską veltui dalija.
Tikrai, tėti?
Joakimo tėvas, kapitonas Mondragonas
žuvo narsioje kovoje su įžūliu banditu,
žinomu Šakalo vardu.
Kas ten?
Jaunuoli, gal gali duoti kąsnelį duonos?
Aš labai alkanas.
Ši duona skirta mano tėvui.
Labai skani.
Gal norėtum mainyti?
Į seną medalį? Prašau.
Tai ne šiaip medalis, mano berniuk.
Kol segėsi jį, niekas tavęs nesužeis.
Jis suteiks tau neišmatuojamos drąsos.
Tikrai?
Sutarta.
Bet laikyk jį paslėpęs.
Yra toks banditų karalius,
kuris padarys bet ką, kad tik atgautų jį.
Banditas karalius?
Kalbi apie Šakalą?
Kur jis dingo?
Taigi, jei mano berniukas ves mergaitę,
aš pagaliau tapsiu Šviesaus Atminimo šalies valdovu.
O jei mano berniukas ves mergaitę, tu...
Tu liausiesi kišęsis į žmonių reikalus!
Ką?
Aš negaliu!
Ką tu, juk tai vienintelė mano pramoga!
Tuomet lažybų nebus.
Labai gerai, brangioji.
Pagal senovės taisykles,
lažybos įsigalioja.
Taip buvo pradėtos didžiausios lažybos istorijoje.
Manolo prieš Joakimą dėl Marijos rankos.
Pala. Tie senovės dievai išsirinko tris vaikus,
kad šie atstovautų visam pasauliui?
- Taip. Gana beprotiška, tiesa? - Taip!
Tęsk, ponia.
Tu toks mielas.
O, ne.
Aš šito neleisiu.
Reikia išlaisvinti gyvulius!
Nagi, berniukai!
Pirmyn!
- Taip! - Palauk, Marija!
Nereikia!
San Anchelio žmonės, prašyčiau!
Meldžiu jūsų.
Po Revoliucijos
galingajai gvardijai reikia daugiau savanorių!
Ši didvyrių gvardija apgins mus nuo Šakalo!
Šakalas jau čia!
Laisvė!
Marija, ką dabar iškrėtei?
Praleiskite laisvę!
Stok!
O, ne!
O, varge.
Nesitraukti.
Nepasiduoti.
Jis turi talentą.
Esi puikios formos, mijo.
Mano sūnus!
Ačiū, Manolo.
Gracias
Vajė!
Ką praleidau?
Ar viskas gerai, pone?
Tu išgelbėjai man gyvybę.
O aš...
Tylos, berniuk. Aš kalbu.
- Bet aš... - Tylėk.
Gaus dabar ta mergiūkštė!
Marija!
Atleisk, tėti.
Aš tiesiog...
Manolo gitara.
Marija!
Tavo maištavimai turi baigtis dabar!
Privalai tapti padoria dama.
Kodėl?
Nes aš taip pasakiau!
Išsiunčiu tave į Ispaniją.
Seserys iš Amžinosios Tyrumo Liepsnos vienuolyno
atves tave į doros kelią.
- Ką? - Bet, tėti!
Ne. Nuspręsta. Eik namo!
Joakimai, tu labai panašus į savo tėvą.
Šiam miestui reikia naujo didvyrio.
Eikš.
Tu man lyg sūnus, kurio neturėjau.
Mano berniuk, tavo tėvas man buvo it brolis.
Kur susiruošei?
Jis negali išsiųsti Marijos.
Tėvai stengiasi vaikų labui.
Eikš.
Aš mačiau, kaip tu koveisi su tuo žvėrimi.
Tavo protėviai didžiuotųsi tavimi.
Kaip manai, ar padariau įspūdį Marijai?
Ir Marijai, ir visoms miesto merginoms.
Žmonės kalba, kad aš buvau geriausias matadoras šeimos istorijoje,
bet tu, sūnau mano, tapsi žymiausiu visų laikų Sančesu!
Apie tave kurs dainas!
Ir aš jas dainuosiu!
Ką pasakei?
Aš jas dainuosiu.
Sūnau, muzika nėra tinkamas užsiėmimas Sančesų matadorui.
Bet aš noriu būti muzikantu.
Ne. Susikaupk.
Tavo mokymas turi prasidėti tučtuojau.
Tavo senelis Luisas ėmė mane mokyti, kai buvau tavo metų.
Pala, ar tada bulius paguldė tave į komą?
Et, prisiminimai.
Mano vienturtis sūnus kaunasi su didžiuliu žvėrimi.
Šeimos tradicija tęsiasi.
Valio!
Išaušo diena, kai Marija turėjo išvykti mokytis į užsienį.
Trims draugams buvo lemta išsiskirti.
Adios, Marija
Rašyk.
Einu ten.
Aš jūsų pasiilgsiu.
Mes tavęs lauksime.
Tiek kiek reikės.
Nesiliauk grojęs, gerai?
Ir tu.
Nesiliauk kovojęs už tiesą.
Turiu tau dovaną. Atidaryk.
Palauk. Reikėjo atnešti dovaną?
Pavadinau jį Či.
Jis tave globos.
Aš prisimenu tave.
Pamaniau, kad norėsi su savimi pasiimti dalelę mūsų miesto.
Ačiū.
Rimtai, manęs niekas neįspėjo apie dovanas.
Palaikyk Či.
Čia tau vietoj sulūžusios gitaros.
Išvykstame!
Man metas.
Nepamirškit manęs!
Marija!
Tavo skrybėlaitė!
Visada grok iš širdies Marija
Marija!
Kai tu grįši,
aš tau padainuosiu!
O aš už tave pakovosiu!
Praėjo ne vieneri metai, kai jie išvydo Mariją.
Aš tavęs lauksiu.
Būsiu drąsus
Būsiu stiprus
Viens, du, trys.
Galvosiu galva
Ir jausiu širdimi
Liksiu tyras
Ir susitelkęs
Viens, du, trys!
Sutelktas protas
Laisvas nuo melo
Ir aš parklupsiu
- Palauk dabarties - Ei, Mani!
Aš parklupsiu
- Savo vietą žinosiu - Taip! Kaip ir tavo tėvas!
Nes aš lauksiu, lauksiu tavęs
Štai kaip reikia pribaigti bulių!
Ir aš lauksiu
Aš lauksiu tavęs
Ir aš lauksiu Aš lauksiu tavęs
Aš lauksiu, aš...
O aš nelauksiu!
Tėti, jau ketinau eiti.
Po ilgų mokymo metų Manolo tėvas surengė jam pirmą kovą,
tą pačią dieną, kaip lėmė likimas,
kai grįžo Marija.
Palauk, tėti!
Grojai visą naktį su tais mariači broliais!
Nori gyvent, kaip tie kvailiai?
Mani, mes palauksime lauke.
- Regis, mes nepatinkame ponui Sančesui. - Regis?
Tylėkite, tinginio pantys!
Gyveni mano namuose,
vadinasi, laikaisi mano taisyklių.
Tu būsi matadoras!
Tėti, juk tai mano gyvenimas.
Visi Sančesai buvo matadorai!
Visi iki vieno.
Aš buvau išties pašėlusi arenoje. It žvėris!
Tai tavo kraujyje. Toks tavo likimas.
Kiek kartų galiu kartoti?
To nori tu, ne aš.
Mano sūnau, Joakimas galbūt tapo miesto didvyriu,
bet tu šiandien tapsi ringo didvyriu.
Jei, nors kartą, iš tiesų pribaigsi bulių!
Bet jis pribaigė bulių, kai mokėsi!
Tas nesiskaito.
Ne. Žudyti bulių yra blogai.
Ir vėl.
Ak jau tie šiuolaikiniai vaikai, ilgi plaukai ir kalbos apie nežudymą.
Dingstu iš čia.
Negi nemyli savo šeimos?
Tada eik ir pribaik bulių, mijo.
Neužtrauk gėdos mūsų pavardei.
Būk Sančesas!
Mijo,
jis to nepadarys.
Ei, Manolo!
Nesitraukti.
Nepasiduoti.
San Anchelio didvyris grįžo!
Liaukis!
Juk nemanei, kad praleisiu tavo pirmą kovą?
Marija irgi grįžo!
Matei ją? Nekantrauju parodyti jai savo medalius.
Manai, ji grįžo tik pas tave?
Liaukis. Juk tai ne...
Tu turi medalius, o aš - ringą.
Pažiūrėsime, ką išsirinks Marija.
Gerai, kad pagaliau rimtai ėmeisi kovų.
Palauk, kol pamatysi mane ringe. Ten aš išties moku pasireikšti.
Kaip tikras Sančesų vyras.
Mūsų šeimos it dideli debesys, po kuriais mums tenka gyventi, tiesa?
Didžiuliai.
Brolau, tegu Marija atitenka geriausiam.
Joakimai!
Marijos grįžimo iš Europos garbei
miestą aplankė pats kilniausias jo sūnų,
tapęs itin pasižymėjusiu didvyriu.
Sako, Joakimas keliauja po miestus vaduodamas juos nuo banditų.
Joakimas
Taip!
Mano sūnus.
Laba diena, generole.
Kokie puikūs jūsų ūsai.
Žinoma,
visi miesto gyventojai nekantravo pamatyti suaugusią Mariją.
Miesto brangakmenis grįžo.
Ji ketina padėti našlaičių globos namuose.
Girdėjau, ji skaito knygas tiesiog savo malonumui.
Eik sau!
Senjorita Posada.
Hola, Joakimai.
Labai malonu tave matyti.
Ji visa natūrali!
Ką?
Sako, kad Manolo
taps žymiausiu Sančesu!
Taip!
Mano sūnus!
Ką?
Šią koridą norėčiau skirti
panelei Marijai Posadai.
Sveika sugrįžusi namo, senjorita.
Aš alergiškas mirčiai!
Ypač į veidą!
Tai bent Sančesas!
Manolo!
Mano sūnus!
Marija
Manolo! Manolo!
Nagi, mijo.
Dėl manęs.
Dėl mūsų šeimos. Būk Sančesas!
Ne.
Žudyti bulių nėra gerai!
Matei?
Sakiau, kad nepadarys.
Bravo!
Juk nebūtina žudyti bulių!
O, ne. Manolo!
Adios, Marija.
Manolo!
Manolo! Kelkis!
Atleisk, tėti.
Negadink visko dar ir atsiprašinėdamas!
Sančesai niekada neatsiprašinėja! Niekada!
Niekada.
Jei matadorui būtina
žudyti bulius,
tuomet aš nesu matadoras.
Ne. Tu ne Sančesas.
Pergalė!
Tas vargšas berniukas neturėjo šansų, mano brangioji.
Gerai groji.
Niekas nebaigta.
Ai, Marija.
Kai tu čia buvai
Negalėjau žvelgti tau į akis
Tu it angelas
Tavo oda verčia mane ašaroti
Bet aš nenormalus
Aš keistuolis
Ką aš čia veikiu?
Man čia ne vieta
Manolo!
Marija!
Kas čia įvyko?
Tu nepažįsti moterų, mano meile.
Tą naktį generolas Posada Marijos grįžimo proga surengė pokylį.
Bet jis turėjo ir kitų ketinimų.
Už Joakimą!
Mūsų didvyrį!
Gaila, kad miestelyje viešėsi tik kelias dienas.
O kad būtų kas nors, dėl ko pasiliktum.
Dėl merginos, pavyzdžiui.
A, Marija?
Tėti!
Ką? Ką pasakiau?
Mano tėvas.
Nuostabu vėl tave pamatyti, Joakimai.
Kokie ūsai. Ir kiek medalių.
Už ką gavai šį?
Už nieką! Nieką, nieką.
Ką? Aš ne...
Gal papasakok man apie Europą?
Ji puiki.
Nepaprasta muzika, dailė ir knygos. Jaučiausiai nuostabiai.
Knygos, dailė, nuostabumas.
Matosi, kad daug išmokai, Marija.
Esu tikras, kad vieną dieną
suteiksi kokiam vyrui labai labai daug laimės.
Ir tikiuosi, kad to vyro ūsai ir medaliai
suteiks tau labai labai daug laimės.
Ar tikrai?
Taip.
Už kiekvieno vyro nuostabiais ūsais yra gražuolė moteris.
O, taip.
O aš jam gaminsiu valgyt
ir visiškai jam paklusiu.
Gerai skamba. Labai gražiai skamba.
Ir tu skambi... Kokia tu graži.
Gal juokauji?
O, varge.
Ar tam reikalingos moterys?
Kad teiktų laimę vyrams?
Taip.
Na, nežinau.
Aš praradau apetitą.
Ne, prašau nesistoti.
Atsiprašysiu, nes turiu pasirūpinti Či.
Tai mano paršas.
Noriu pabendrauti su civilizuotu padaru.
Na ir karštakošę išsirinkai.
Geras pokštas, Joakimai! Šmaikštu.
Negaliu patikėti, kad generolas į pokylį pakvietė visus,
išskyrus tave, Manolo.
Gaila.
Jis net mus pakvietė.
O mūsų jis nekenčia.
Beviltiškas reikalas. Ji atiteks Joakimui.
Klausyk, tau tereikia sudainuoti tinkamą dainą.
Patikėk manimi, tai viso labo tik keturių taktų reikalas.
Mes jau sutvarkėm reikalus!
Dukart!
Pala. Žinau, kokia turi būt daina.
Ji turi būt romantiška,
klasiška,
bet labai ori.
Tu, tu turi viską, ko man reik
Bet sakai, jis tau tik draugas
O, brangioji, tu...
Tai ją išties sužavėjo.
Nesuprantu. Šita daina visad suveikia.
Net mano žmonai.
Pala. Tu vedęs?
Žinau! Pritark.
Jei aš tau gražus ir seksi
Taip ir pasakyk
Labai romantiška, Pepe.
Daugiau nebežinau, brolau.
Dabar mano eilė!
Vienas, du, vienas, du, tres, cuatro!
Ši mergina ne tavo lygio, brolau.
Ei, pavalgom!
Visada grok iš širdies Marija
Aš myliu tave per daug
Kad gyvenčiau be atsako tavo
Aš myliu tave per daug
Dangus mato
Tai tiesa
Žinau, nes jaučiu
Dainuodamas tai
Tai meilė tikra, tu man artima
Ir aš myliu tave per daug
Gyvenu tavo prisilietimu
Naktimis vardą tavo šnabždu
Aš myliu tave per daug
Šis jausmas vienintelis Ir jis tikras
Žinau, nes jaučiu
Dainuodamas tai
Tai meilė tikra, tu man artima Ir aš myliu tave per daug
Dangus mato Kartoju tavo vardą it maldą
Kad būtum šalia
Nes be tavęs ir manęs nėra
Kovosiu dėl tavęs
Aš myliu tave per daug
Dangus mato, tai tiesa
Tu gyveni mano sieloje
Tavo širdis - mano tikslas
Yra meilė virš meilės
Ir aš tai jaučiu Nes myliu tave iš tiesų
Yra meilė virš meilės ir aš tai jaučiu Nes myliu tave iš tiesų
Tikėjaisi, kad bus taip paprasta?
Tikėjausi.
Manolo!
Palauk, ateinu.
Joakimai!
- Ką tu darai? - Marija,
ar tekėsi už manęs?
Taip.
Nesijaudink, tavo tėvas jau sutiko.
Jis ką?
Kas dar mus apgins nuo Šakalo?
Ką praleidau?
Sekundėlę.
Jis irgi pasipiršo?
Ne.
O tu ketinai?
Ką?
Aš pasipiršau pirmas, todėl eik ir pagainiok bulių ar ką nors.
Jūs elgiatės it kvailiai!
Aš irgi?
Koks tu stiprus, Joakimai.
Ačiū, aš daug treniruojuosi.
Aš tave myliu, ir tu tai žinai.
Bet kaip ketini apginti Mariją,
jei net buliaus pribaigti nesugebi?
Gerai pasakyta, Joakimai!
Ak taip? O tu niekada nebūsi toks didis kaip tavo tėvas!
Štai šito nereikėjo.
Patrauk savo pirštą toliau nuo mano veido.
- Nebaksnok manęs pirštu! - Aš geriausias baksnotojas pasaulyje!
Kvailys. It mažas vaikas.
Joakimai!
Pulk mane, brolau!
Manolo!
Ką?
- Norėjai bandžos? - Tik pažiūrėkite!
Gitara. Ir ką ketini daryti?
La musica! Man taip baisu!
Išmokysiu tave gerų manierų.
Joakimai!
Ar minėjau, kad mokiausi ir fechtavimo?
Puiku. Pasikalbėsime vėliau.
Bet kur. Bet kada.
Jūs rimtai?
Ne!
Neišeik, Joakimai!
Kas, jei ateis bandidos?
Bandidos ateina!
O Joakimo nėra!
Viskas prarasta
Gūžkitės iš baimės, nes artinasi galingoji Šakalo armija!
Moterys su vaikais tegu eina į bažnyčią!
Vyrai, varysime Šakalo banditus iš miesto!
Kas su manimi?
Negerai.
Klausykite, bailiai!
Šakalo reikalavimai!
"Atiduokite vištas,
pinigus,
kumpius,
ąsočius,
vašką ūsams."
Parašyta lyg ir "pušalai", bet aš manau, kad tai "papuošalai".
Taip, papuošalus irgi.
Jei visa tai geruoju atiduosite,
tai mes gal ir nedeginsime
jūsų miesto.
Jums reikia šio miesto? Teks pirma įveikti mane!
Ei, bjaurusis!
Stokite į kovą su tikru vyru!
Su išties gražiais ūsais!
Joakimai!
Kaip gerai, kad tu čia!
Štai, laikyk.
Ir šitą. Ir šitą.
Jei per sunku, gali atiduoti Marijai.
Aš vardu Joakimas, kapitono Mondragono sūnus!
Šįvakar už San Anchelio miestą
kausiuosi aš.
Pasiruoškite pralaimėti.
Pulk jį, Plomo!
Joakimai!
Kas nori dar?
Pulk jį!
Ei, panele!
Kvaileli tu.
Pakaks, man visai neskauda.
Gražuolis didvyris!
Jis turi Amžinos Gyvybės medalį!
Joakimai!
Atgal!
Ir niekada negrįžkite!
Taip! Bėk kuo toliau iš čia!
Neįtikėtina.
Taip, tu tikras didvyris.
Gal dabar
galėtume pratęsti mūsų pokalbį, senjorita Posada?
Marija, prašau tavęs padaryti tai dėl miesto.
Be Joakimo
mes liksime vieni prieš Šakalą.
Gal papasakok man apie savo medalius.
Na, šitą gavau viena ranka priimdamas gimstantį kūdikį,
kita kaudamasis su lokiu. Bet tai niekis.
Žinoma, ji tekės už Joakimo.
Matėte jo ūsus?
Gal proto netekai?
Marija tai daro tik tam, kad išgelbėtų miestą.
- Statydama pareigą į pirmą vietą. - Taip.
Gyvenimas gali būti sudėtingas tiems, kas gyvena.
Nuvylęs visus ringe,
nuvylei ir visą Sančesų
šeimą.
Prašau taip nekalbėti.
Klausyk. Myli Mariją?
Tai kovok dėl jos kaip tikras vyras!
Per vėlu. Joakimas jai jau pasipiršo.
- Štai kur tikras vyras. - Tylėk, Karlosai!
Manolo,
jei Marija neištarė "taip" Joakimui,
vadinasi, ji ištarė "ne".
Ką ketini daryti, sūnau?
Mūšio metu, iš Ksibalbos pavogęs stebuklingą medalį,
Šakalas tapo banditų karaliumi.
Bet Ksibalbai pavogus medalį atgal, Šakalui tapo išties riesta.
Mes radome medalį! Amžino Gyvenimo medalį!
Jis San Anchelio mieste.
- Esi tuo tikras? - Prisiekiu!
Jį turi gražuolis didvyris tam, kad saugotų miestą!
Jis atrodė lygiai taip.
Kviesk vyrus.
Josime į San Anchelį.
Tu grįžti pas mane, medali.
Šį medalį gavau išgelbėjęs nuo gaisro našlaičius,
kad jie grįžtų į savo lopšelius, prie savo žaisliukų.
Paskui esu išgelbėjęs šunytį su pradrėksta letenėle.
O šitą medalį gavau už visus kitus medalius.
Štai ir atėjome.
Ačiū už šį labai iškalbingą pasakojimą apie save.
Noriu tau kai ką padovanoti.
Kaip malonu...
Marijai, su meile - Joakimas
Netekau amo.
Žinau. Šalia manęs daugeliui taip.
Labos nakties, Joakimai.
Palauk. Marija!
Klausau.
Mano skrybėlaitė.
Iki šiol ją saugojai?
Tik tai stūmė mane į priekį.
Dėl mano pasiūlymo, gali bent pagalvoti apie tai?
Labos nakties, Joakimai.
Taip! Taip, taip, taip!
Joakimai, tu nerealus!
Taip!
Ateik ant tilto auštant.
Negaliu. Mano tėvas man...
Prašau, Marija. Maldauju.
Jei jiedu susitiks,
pralaimėsiu lažybas.
Padėk man, senas bičiuli.
SAN ANCHELIS
Manolo!
Išminčiai sako...
skuba tik kvailiai
Bet aš negaliu
atsispirti meilės traukai
Bet aš negaliu
atsispirti meilės
traukai
Štai ką norėjau tau parodyti.
Kaip gražu.
Tai, ką dabar jauti,
jaučiu ir aš, kai tik matau tave.
Negaliu dovanoti tau žiedo.
Neturiu nieko, išskyrus meilę.
Ak, Manolo!
Aš nesu miesto didvyris,
bet prisiekiu visa širdimi,
jog niekad, niekad nesiliausiu tave mylėjęs.
O aš niekada nesiliausiu mylėjusi vyrą,
dainuojantį iš širdies.
- Gyvatė! - Ne!
Marija!
Ne.
Padėkite!
Ką tu padarei, Manolo?
Iššliaužė gyvatė ir...
Ji mirė.
Kodėl neapsaugojai jos?
Marija!
O, ne! O, ne!
Tai tavo darbas! Išeik!
Antraip, dieve padėk, aš...
Mano mažoji mergaitė.
Ką tu padarei, berniuk?
Ką tu padarei?
Jos vietoje turėjau būti aš.
Taip. Tikrai tu.
Ne!
Marija mirė?
Negali būti!
Kokia čia pasaka? Juk mes dar vaikai!
Dangus verkė lietumi,
kai Manolo grįžo pasiimti gitaros.
Niekada jos nepamatysiu.
Esi tuo tikras?
Nori vėl pamatyti Mariją?
Iš visos širdies.
Galvok, ką sakai,
berniuk.
Visada grok iš širdies Marija
Iš visos širdies.
Sutarta.
Marija...
Ne!
Manolo irgi?
Ko tie meksikiečiai negali be mirties?
Bet juk taip negali baigtis, tiesa?
Ak, mano mielas vaike, tai dar ne pabaiga.
Sveiki atvykę
į Šviesaus Atminimo šalį!
Atvykau.
Būtent per Mirusiųjų dieną.
Kur yra...
Pradžioje jausiesi mažumėlę nesusigaudantis...
Bet nesistenk suprasti visko iškart.
Pradėkime nuo tavo vardo.
Marija Posada!
Tikrai?
Ko tik tėvai neišsigalvoja.
Marijos Posados mano sąraše nėra.
Ne, ne.
Aš ieškau Marijos Posados.
Aš esu Manolo Sančesas.
Dar vienas Sančesas?
Ta šeimynėlė nesiliauja augusi.
Mano šeima! Jie padės man surasti Mariją!
Galite mane pas juos nuvesti?
Nieko taip netrokštu, kaip sujungti jauną porą.
Laikykis!
Aš čia irgi metų metus
laukiu savo mylimosios.
Labas, mano meile!
Dar anksti! Bėgam!
Šviesaus Atminimo šalis trykšte tryško džiaugsmu!
Viskas čia priminė buvusį pasaulį,
tik spalvų buvo daugiau,
viskas buvo gražiau, puošniau!
O Mirusiųjų dieną
aplink sukosi vien nesibaigiančios linksmybės, paradai.
Ten, štai tavo šeima.
Lėk pas juos!
O, taip!
Dar vienas Sančesų matadoras.
Tu esi
nuostabusis Karmelo Sančesas!
Taip! Išgarsėjau
kovojęs su buliais be skraistės!
Skraistės bailiams!
Gali padėti man surasti Mariją Posadą?
Kotryna tau gali padėti. Ji visiems padeda.
Didysis Chorchė Sančesas!
Jūsų paslaugoms!
Išgarsėjau, nes koviausi su buliais
tik viena ranka ir viena koja.
Rankos ir kojos bailiams!
Tu tas pats Manolo, kuris groji gitara?
Taip, aš.
Jaunystėje aš svajojau dainuoti operoje.
Tikrai?
Bet kaip žinai...
Muzika nėra tinkamas užsiėmimas Sančesų matadorui.
Ta pati istorija.
Jie ir tavo svajones pamynė. Nieko sau.
- Jis naujokas. - Primena mane jauną.
Tik ne tokį gražų.
Žinoma!
Juk čia Luisas "El Super Mačo" Sančesas!
Išgarsėjau,
nes koviausi su trimis buliais vienu metu!
Vienas bulius bailiams!
Seneli! Čia aš, Manolo!
Manolo? Džiaugiuosi tave matydamas.
Kodėl suteršei mūsų pavardę? Brazdini gitarą!
Negalėjai pribaigti vieno buliaus?
Buvai tikras klounas.
Atleisk, pusbroli Čučo.
Sveikas sugrįžęs namo, mijo.
Tavo mama labai apsidžiaugs, kai pamatys tave.
Mama?
Manolo!
Mama!
Manolo!
Kaip aš tavęs ilgėjausi.
Tas ilgesys buvo it skylė mano širdyje.
Ilgai tavęs laukiau.
Nepakankamai ilgai!
Ko tau čia reikia?
Ieškau savo gyvenimo meilės.
Marija tau patiks, mama.
Neabejoju.
Manolo, esi it iš akies trauktas tėvas.
Toks pat gražus.
Tapau matadoru, kaip tu ir norėjai.
Aš? Gal proto netekai?
Negi nieko nepasimokei iš savo šeimos istorijos?
Ką? Bet tėtis sakė, kad...
Ak tas Karlosas.
Paklius jis man čia.
Na, eime, mijo!
Dėmesio visi, čia mano sūnus Manolo!
Štai tavo karingosios pusseserės, kovojusios Revoliucijos metu.
Ir mes laimėjome.
Jokiu būdu!
Labas, primo.
Aš čia su visa Sančesų šeima
ir tavimi, mama.
Tai nuostabu.
Čia Kotrynos rūmai.
Nemačiau.
Laukinis.
Eikš, ji padės tau surasti mano naująją marčią.
Kaip gražu!
Tai bent rūmai!
Mes visuomet buvome Kotrynos numylėtiniai.
Juk žinai, kaip matadorai flirtuoja su mirtimi.
Todėl čia jų tiek daug.
Kotryna rengia didingą pokylį Mirusiųjų dienos proga.
Laukinis.
Paklausk jos, mijo.
Ponia, ar galėtumėte padėti man surasti Mariją Posadą?
Niekas tau negali padėti, matadore.
Šviesaus Atminimo šalis turi naują valdovą!
Paklausite, kas? Ogi aš!
Ir vėl tu?
Bet Kotryna savo šalies niekada neperduotų tau!
Ji pralošė lažybas.
Tai įmanoma.
Ši šalis galiausiai mano!
Ačiū tau, Manolo.
Ką?
Kotryna lažinosi, kad Marija ištekės už tavęs.
O aš sakiau, kad Marija tekės už Joakimo.
Kadangi tavęs ten nebėra...
Marija tekės už Joakimo vien tam, kad išgelbėtų miestą.
Taigi, mano viršus.
Ne, bet Marija mirė.
Aš mačiau.
O, ne.
O, taip.
Mijo, kas tai?
Vienas gyvatės įkandimas ją tik giliai užmigdė.
O mano nugalėtojas lengvai pažadino
miegančią gražuolę.
Dievulėliau! Stebuklas!
Ačiū, ačiū
Aš... Aš...
Gyva.
Į sveikatą!
Vienas įkandimas? Tavo gyvatė!
Ji įkando man dukart!
Tu sukčius!
Sumokėsi už tai!
Niekada nė viename pasaulyje
niekas nekalbėjo su manimi šitaip
ir liko gyvas.
Taigi klausiu tavęs,
ar tu man grasini, berniuk?
Aš viską papasakosiu Kotrynai.
Tada mes su tavimi išsiaiškinsime!
Tu niekada nepasieksi jos tame krašte.
Aš tai žinau, nes puvau ten visą amžinybę.
Dabar atleiskite, turiu rengti vestuves.
Kas atsitiko?
Pala, o kur Manolo?
Man labai gaila, Marija.
Manolo...
Manolo mirė.
Ne. Negali būti.
Man labai gaila, širdele.
Marija, mums visiems gaila Manolo,
bet Joakimas išgelbėjo tau gyvybę.
Matai? Jis visada sugebės tave apginti.
Generole, dabar ne metas.
Prašau dėl mūsų visų, mija.
Tegu jis pasilieka.
Ar liksi San Anchelyje, jei tekėsiu už tavęs?
Taip, bet neprivalai...
Aš tekėsiu už Joakimo.
Ak, jaunuolių meilė.
Privalau surasti Kotryną! Meldžiu.
Padėkite man.
Pasilik čia su mumis.
Jokių problemų.
Švenčiame kasdien.
Su visa Sančesų šeima.
Čiurų gali valgyt kiek nori.
Ačiū jums, bet ne.
Turiu būti su Marija.
Niekada nieko kita netroškau.
Kaip Manolo grįš?
Jis ten užstrigo amžiams!
O Marija tekės už Joakimo!
Norite, kad tęsčiau?
Buvo aišku viena -
Manolo reikėjo šeimos pagalbos.
Jei Kotryna ten, kur puvo Ksibalba...
Tuomet ji Pamirštųjų šalyje.
- Ne, ne, ne. - Tylėk, tu!
Manolo, yra tik vienas būdas patekti į Pamirštųjų šalį.
Sielų ola
Kelionė ten - tikra pražūtis!
Na,
šiandien tinkama diena pražūčiai.
Tikras Sančesas, sakau jums!
Sančesas!
Tai neįmanoma!
Sėkmės, mažasis Sančesai!
Sklinda gandai, kad Sielų ola -
yra Šviesaus Atminimo šalies pakraštys.
Nedaugelis ten buvo, bet negrįžo nė vienas.
Bent jau sveikas.
Caramba, vos pažvelgus į tai, ima skaudėti.
Kodėl tai ne Sielų liftas?
Artritas mane pribaigs!
Jau užlipome?
Užlipome, mijo.
Nagi, ko laukiate?
Nesi vertas!
Ei! Nejaučiu artrito!
Seneli!
Mama!
Manolo!
Įveik labirintą
ir užsitarnausi teisę būti teisiamas.
Nematau jo! Pakelk mane!
Aš jį matau!
Kur jis eina?
Kas? Kas vyksta?
Jam viskas gerai, dukrele.
Bėk kiek gali!
Gražu buvo.
Pelnei teisę
būti teisiamas.
Bet žinok.
Joks mirtingasis iš čia negrįžo.
Dėl Marijos.
Manolo!
Manolo Sančesai,
tavo širdis tyra ir drąsi.
Tu su artimaisiais gali įeiti.
Daugiau taip nedaryk!
Čia Sielų ola?
Seneli! Parodyk nors kiek pagarbos.
Tai
buvo
nerealu, žmogau!
Tie milžiniški rieduliai
"bum, bum, bum!" O tu štai šitaip...
Tada pasirodė Olos sargas ir sako:
"Aš teisiu tave šiuo milžinišku kardu."
Atsiprašau? Pone!
Tada tu...
Praėjai.
Ieškau Kotrynos.
Kotrynos?
Atleisk, bet jūs prasilenkėte, Manolo.
Palauk, tu pažįsti mane?
Taip, žmogau. Mes visus pažįstam.
Pažįstame Luisą, Karmen, pudelį.
Sveikas, pudeliuk.
Labas, pudeli.
Viskas yra čia, Gyvenimo knygoje.
Tačiau koks aš nemandagus!
Prašom užeiti!
Manolo su artimaisiais buvo pirmieji, išvydę stebuklinguosius krioklius,
jungiančius pasaulius.
Sveiki atvykę į Sielų olą!
Tai bent ola!
Matote, kiek žvakių?
Kiekviena jų - gyvybė.
O aš jūsų kuklusis ir pritrenkiančiai gražus
Žvakininkas!
Nesuprantu.
Palaukite! Neparodžiau jums triuko. Tuojau.
Žiūrėkite.
Gražu, tiesa?
Tai mūsų darbas!
Mes tai darome!
Žiūrėkite! Ta grupė - jūsų miestas.
Ten Marija.
O šalia jos Manolo.
Viena žvakė su liepsna, kita -
kaput.
Suprantate,
kol kas nors prisimena jus,
jūs gyvenate Šviesaus Atminimo šalyje.
- Santa Gordita! - Kas tai?
Šakalas artinasi.
Kartu su juo - jūsų miesto mirtis.
Tada neliks nė vieno, kas jus prisimins.
Mes būsime užmiršti.
Prašau tavęs, Žvakininke.
Padėk man grįžti.
Negaliu, Manolo.
Santa Čihuahua!
Gerai, gerai.
Gyvenimo knygoje parašytos visų jūsų istorijos.
Bet Manolo gyvenimo puslapiai
tušti!
Tu gyvenai ne tą gyvenimą, kuris buvo tau parašytas.
Tu pats rašai savo istoriją!
Tai gerai?
Ar tai reiškia, kad padėsi surasti Kotryną?
Man nederėtų kištis, bet aš galiu apeiti kelias taisykles.
Tik truputį.
Juk šiandien Mirusiųjų diena.
Tiesa, knyga?
Nagi, keliaujam.
Nuvesiu jus pas Kotryną.
- Eisiu vienas. - Vienas?
- Palauk. - Gerai.
Tada ir aš eisiu vienas...
Galiu įsiterpti?
...šalia tavęs.
- Tiesą sakant... - Mums metas.
"Mums"? Ne! Moteriai ten pernelyg pavojinga!
- Nesitraukti! - Nepasiduoti!
Nepasiduoti!
Aš juos įspėjau.
Aš jau gailiuosi savo sprendimo.
Ar tikrai mes ten, kur reikia?
Jums, Sančesams, derėtų bent apsidairyti prieš šokant į stebuklingus krioklius.
Kas, jei būtumėte įšokę ne į tą?
Galėjote atsidurti Tichuanoje.
Regis, aš ten miriau.
Sveiki atvykę į Pamirštųjų šalį.
Liūdnoka.
Vargšeliai.
Tas pats nutiks ir mums, jei nepaskubėsime.
Eime.
Štai ten Ksibalbos pilis.
Kotryna!
Privalau su jumis pasikalbėti, ponia!
Manolo?
Kaip tu čia patekai?
Man kai kas padėjo.
Labukas.
Žvakininkas. Karmen!
Ir Luiso galva?
Puiku, vėl grįžo artritas.
Aš žinau apie jūsų lažybas.
Ksibalba sukčiavo.
- Ką jis padarė? - Taip!
Su savo dvigalve gyvate!
Verčiau užsikimšk ausis.
Ksibalba!
Taip, mano brangioji?
Tu, raupsuotojo asilo benkarte!
Tu sukčiavai!
Ir vėl!
Nieko panašaus.
Ak, tai?
Ji pati turi savo galvą. Dvi.
- Aš tau neatleisiu! - Liaukis!
Nesiunčiau gyvatės pas Mariją ir neatidaviau medalio Joakimui!
Kokio medalio?
To, kurio nedaviau.
Niekada. Visiškai. Nedaviau.
O kas tas Joakimas?
Tu davei Joakimui Amžino Gyvenimo medalį?
Taip.
"Amžino Gyvenimo medalis?"
Tas, kas segi tą medalį, negali būti nei sužeistas, nei užmuštas.
Gal galėtumėte mane kilstelėti?
Ačiū.
Aš irgi noriu jam tekštelėti.
Mano sūnus to nenusipelnė.
Ar aš galiu grįžti?
Juk tai būtų sąžininga.
Prašau, Balbi.
"Balbi"?
Ne. Niekada.
- Verčiau sutik! - Ne.
Ei, gal kertam lažybų?
- Lažybos? - Jei laimėsiu aš,
grąžinsi man gyvenimą.
Tu neturi nieko, ko norėčiau.
Bet aš turiu.
Jei bus tavo viršus, Ksibalba, galėsi valdyti abi šalis.
Tik duok užduotį, kokią tik nori, ir aš ją įveiksiu.
Ką? Nebijai pralaimėti?
Ką tu darai, vaike?
Tai ar sutarta?
Sutarta.
Na, sakyk man, jaunuoli, kas neduoda tau ramybės naktimis?
Kas ėda tave iš vidaus?
Ko, sakyk, bijai labiausiai gyvenime?
Aišku.
Manolo Sančesai!
Tau teks įveikti visus bulius,
kuriuos nudėjo Sančesų šeimos atstovai!
Juk jų gali būt tūkstantis!
Ir visi
vienu
metu!
Jei susidorosi su šia užduotimi,
grįši į gyvenimą.
O jei ne, būsi užmirštas.
Amžiams.
Juk tai neįmanoma!
Tu gali!
Ar judviem viskas gerai?
Šakalas artinasi!
Jūs, vyručiai, įspėkite generolą Posadą.
Aš juos sulaikysiu kuriam laikui.
Kas nori būti pirmas?
Nekenčiu
matadorų.
Tai ateik ir pribaik jį!
Manolo!
Dink iš ten!
Kas vyksta?
- Karlosai! - Karmen!
Manolo! Tavo tėvas čia!
Tėti!
Šakalas su kariuomene jau prie San Anchelio vartų!
Nieko sau bulius.
Marija Posada,
ar sutinki tekėti už Joakimo?
Taip.
Dėl San Anchelio, sutinku.
O tu, Joakimai,
ar imi Mariją į žmonas?
Aš...
Šakalas jau čia!
Mano medalis. Jis liko ant kito kostiumo.
Turiu eiti.
Bet Joakimas yra vienintelis, galintis įveikti Šakalą.
Galime kautis kartu, tėti.
Stok ir kaukis kaip tikras Sančesas!
Mama? Ką tu čia veiki?
Cholesterolis.
Visi!
Dėmesio!
Žinau, jums baisu, tačiau apsidairykite.
- Ar žinote, ką aš matau? - Ne.
Matau orius žmones, pasirengusius kovoti už savo mylimą miestą.
Matau, kad kiekvieno jūsų viduje slypi neišmatuojama galia.
Taip,
net tavyje, Pepe.
Šių metų Mirusiųjų diena išliks atmintyje amžiams!
Mes parodysime Šakalui,
ką reiškia kėsintis į mūsų miestą.
San Ancheli,
prisiekiu tais, kurie priešais mus, mūsų nenugalės!
Nei šiandien.
Medalis!
Nei kada nors!
Kas su manimi?
Tu lyg sūnus, kurio neturėjau!
Tik kur kas gražesnis!
Ei, Šakalai! Kodėl neišsirenki ko nors savo dydžio?
Nes tokių didelių nėra.
Kur buvai?
Ačiū Dievui, tu...
Ei! Kareivėli.
Atiduok man tą medalį.
Tučtuojau!
Visa tai dėl kažkokio medalio?
Gal juokauji?
Palūkėk, Marija. Dabar Joakimo metas.
Joakimai!
Ei, bičiuli, pasikalbėkime.
Joakimai!
Joakimai?
Jautis krito!
Metas jį pribaigti.
Taip!
Pribaik! Pribaik!
Ką jis daro?
Visada grok iš širdies Marija
Toro, aš sutryptas
Aš supratau vėlei
Tavo karališkas kraujas Skirtas ne šiam smėliui
Patyrei neteisybę Kaip ir tūkstančiai prieš tave
Aš noriu atsiprašyti
Už kitus ir už save
Atleisk
Toro, atleisk man
Paklausyk manos dainos
Dainuoju tiesą, tu žinok
Nors mes abu auginti kovai
Bet gal tavoj širdy dar liko gėrio
Jei gali atleisti
Meilė tuomet gali dar gyventi
Ir jei gali atleisti
Meilė tuomet gali dar gyventi
Ir jei gali atleisti
Meilė
Meilė gali dar gyventi
- Jam pavyko! - Taip, pavyko.
Taip. Tenka pripažinti.
Bet kaip Manolo tai padarė?
Jis juk Sančesas.
Ksibalba klydo.
Manolo nebijojo bulių kautynių.
Sakiau, kad Sančesai niekada neatsiprašinėja.
Tėti, aš...
Bet tu pakeitei šią taisyklę.
Man derėjo būti geresniam tėvui.
Atleisk man.
Ne.
Tu tiesiog norėjai man gero.
Aš didžiuojuosi tavimi, sūnau.
Aš tave myliu, tėti.
Tą akimirką Manolo įveikė savo didžiausią baimę -
būti savimi.
Remdamiesi Senovės taisyklėmis,
suteikiame tau gyvenimą.
Būk atsargus ten, mijo.
Prašau, Šakalai,
nedaryk jiems nieko bloga.
Taip.
Taip!
Medalis mano!
Ką?
Manolo?
Palaikyk šitą, amigo.
Kaip sakė mano tėvas, tu nekenti matadorų.
Aš nekenčiu visų.
Taip, biče.
Gerai.
Tu ir kokia armija?
Šiandien Mirusiųjų diena, Manolo.
O mūsų dieną turime šiek tiek
veikimo laisvės.
Sėkmės!
Ačiū!
Nesitraukti.
Nepasiduoti!
Dabar jis tai padarys!
Pasikvieskime tą vyruką į savo grupę.
Dabar jūsų eilė!
Gerai, aš irgi gerai dainuoju.
Aš jam: "Neblogai atrodai. Šauni šukuosena."
O jis man: "Man irgi patinka tavo šukuosena."
Tu avi mano batais?
Jie man labiau tinka.
Eikš, meiluti!
Medalis!
Ačiū
Apkabink mane!
Šakalai!
Radome medalį!
MANO DRAUGAI.
IŠLEISTI ĮSIŪTĮ!
?????
Man pabodo žaisti!
Leisk man. Man.
Ne, ne, ne! Leisk man!
Ar sakiau, kad dar ir kung fu mokiausi?
- Pakaks! - Saugokis!
Paleisk mane!
Atiduok medalį, antraip tavo moteris kentės!
Vyrai. Tipiška!
Surask medalį.
Bet Marija...
Surask medalį.
Aš čia susitvarkysiu.
Aišku. Joakimas!
Išgelbėsiu tave, Sančesiuk!
Sėkmės, Manolo!
Įkrėsk jam į kailį, anūkėli.
Ir kurgi susiruošei?
Aukštyn!
Aš buvau teisus!
Tu išties tapai žymiausiu visų laikų Sančesu!
Gal pašokime, senjorita?
Jau maniau, niekada nepakviesi.
Šaunuolis, guitarrista.
Dabar tavo eilė!
Saugokitės, sesės!
Gelbėkitės!
Labas, Marija!
Labas!
Pasiimsiu visą miestą su savimi!
Daugiau jokių šešėlių, tėti.
Nesitraukti?
Nepasiduoti.
- Manolo, kolona! - Supratau!
Ne. Ne!
Ei!
Nesiliauk kovojęs už tiesą.
Pala, ką?
Manolo!
Adios, brolau.
Ką jis daro?
Nepamiršk manęs.
Ne!
Šakalas įveiktas!
Traukiamės!
Manolo?
Čia aš, mi amor.
Bet kaip likai gyvas?
Į mane nežiūrėk.
Joakimai.
Atidavei man medalį.
Ketinai pasiaukoti
dėl manęs.
Pamaniau, jog metas
tapti tikru didvyriu. Kaip tu, Manolo.
Kaip tu?
Viską matau aiškiai kaip niekad.
Metas mums patiems sukurti savo šlovę.
Ir rašyti savo istorijas.
Taigi, Joakimas sužinojo, kad jei nori tapti tikru didvyriu...
Turi būti nesavanaudis.
Mūsų laukia dar vienas darbas,
sūnau.
Ar sutinki tekėti už Manolo?
Taip.
Gyvenimo knygos suteikta teise
skelbiame jus vyru ir žmona.
Galite pabučiuoti...
jaunikį?
Ji bus puiki Sančes.
Šiandien buvo nuostabi
Mirusiųjų diena.
Na...
Regis, laimėjai lažybas, mi amor.
Kaip ir mano širdį, dar sykį.
Balbi.
Atleisk man, mano meile.
Esi verta geresnio už mane. Aš dabar tai žinau.
Ar atleisi man kada nors?
Atleisiu.
Vyre, gal dainą?
Kaip pageidaujate, ponia Sančes.
Aš būsiu šalia...
kai krisime drauge
Būsiu uola, pakylėjanti tave aukštyn...
kad stovėtum tiesiai
Neleisiu tau nukrist
Neleisiu tau
išeit
Kad ir kur būtum Kad ir kur būtum
Būsiu šalia
Kad ir kur būtum Kad ir kur būtum
Būsiu šalia
Sudaužykime tas mūsų dideles Plakančias širdis
Prisiekime vienas kitam Kad meilė mūsų
nesibaigs
Ir aš neleisiu tau nukrist
Aš neleisiu tau nukrist
Aš neleisiu tau išeit
Kad ir kur būtum Kad ir kur būtum
Būsiu šalia
Kad ir kur būtum
Būsiu šalia
Aš būsiu šalia
Kad ir kur būtum Kad ir kur būtum
Aš būsiu šalia
Ir pasaulis toliau sau sukasi,
ir pasakojamos pasakos,
ir žmonės gimsta, žmonės miršta,
bet jų niekas nepamiršta.
Ir vienintelė tiesa, kurią žinome, dar sykį pasitvirtino -
meilė, tikra meilė,
tikrų tikriausia nuoširdi meilė
niekada nemiršta.
Caramba, kaskart susigraudinu.
Viskas, vaikai, muziejus uždaromas.
Autobusas jau laukia jūsų.
Adios, gražioji ponia!
Adios, Saša!
Kotryna?
Kotryna!
Nesiliauji mane stebinti,
mi amor. Kokia aistra.
Mirti gali bet kas.
O šie vaikai turi drąsos gyventi.
Lažinuosi, kad esi teisi, mano meile.
Ei, rašykite savo istoriją.
Išvertė: Egidija Tučkuvienė, Deluxe